(untitled) (Науковий журнал «Наукові записки Національного університету «Острозька академія»: серія «Філологія», 2019)
Зіставляються поняття «особистість людини» та «мовленнєва/текстотворча особистість». Обидва історично поділяються на складові, що залежать від парадигми та позиції ученого щодо об’єкту: чи-то зверхньо-експертної, чи-то емпатійно-співчутливої (як у комунікативно-рівноправного співучасника). Перше ставлення властиве, зокрема, усталеним на вітчизняних теренах російським парадигмам виноградівського «образу автора» та караулівській «мовній особистості». Друге ставлення характерне для американських особистісних психологів К.Р. Рожерса та А.Г. Маслоу, що надалі уможливило теорію «пікової» особистості у самореалізуванні». Таким само є розуміння авторської смислової присутності у тексті, питомої для англомовної культури письма, що, своєю чергою, корінням уходить в античність. Зібрані нами разом за англомовними джерелами дві групи текстотворчих категорій – ХІІ мета-змістових понять англомовного авторства (далі «ХІІ-ть...»; див. рис. 1) та 7 англомовних авторських текстових смислових параметрів (далі «7-м...») за глибинною суттю перегукуються із «рожерсівсько – маслівською піковою особистістю», а споріднює їх індивідуальне смислотворення як у житті загалом, так і, зокрема, під пером людини, що пише. «ХІІ-ть...» та «7-м...» категорій допомагають семантично знайти англомовного автора в його тексті та з’ясувати багато шарів індивідуальних смислів.