(untitled) (Науковий журнал «Наукові записки Національного університету «Острозька академія»: серія «Філологія», 2019)
У статті розглядається еволюція підходів до дослідження мовних змін в лінгвістиці 19-21 ст. в контексті зміни ставлення до опозиції синхронія :: діахронія – від трактування діахронії та синхронії як непримиренних вимірів до застосування більш інтегрованих підходів в рамках історичних соціолінгвістичних досліджень, де діахронія і синхронія розглядаються як перехресні процеси, коли один не може бути зрозумілим без іншого. Вважаємо, що революцією у трактуванні проблеми синхронії/діахронії стали праці соціолінгвіста Вільяма Лабова, який запропонував докорінно новий підхід до цієї проблеми і задав новий напрямок розвитку історичного мовознавства.