Наукові записки Національного університету «Острозька академія»: серія «Філологія»
У збірнику містяться статті, присвячені актуальним проблемам сучасного мовознавства та літературознавства. Збірник рекомендовано науковцям, викладачам, студентам-філологам і всім, хто цікавиться філологічною наукою. Наукові записки Національного університету «Острозька академія»: серія «Філологія» - наукове видання з відкритим доступом. Це означає, що весь вміст знаходиться у вільному доступі та є безкоштовним для користувача або його установи. Користувачам дозволено читати, завантажувати, копіювати, поширювати, друкувати, шукати або посилатися на повний текст статті в цьому журналі, не питаючи дозволу від видавця або автора. Це визначення відкритого доступу подано відповідно до BOAI (Budapest Open Access Initiative)
Національний університет «Острозька академія»
ВІДМІНКОВІ ФОРМИ ІМЕННИКІВ У РОМАНІ УЛАСА САМЧУКА «МАРІЯ» ТА СУЧАСНІ ГРАМАТИЧНІ НОРМИ
У статті досліджено відмінкові форми іменників у романі Уласа Самчука «Марія» з погляду сучасних мовних норм. В останні десятиріччя у вживанні відмінкових закінчень іменників сучасної української мови спостерігаємо значну варіантність, зумовлену відновленням або активізацією багатьох давніх форм. Саме для підтвердження тяглості граматичної традиції було обрано ­роман «Марія» видатного українського письменника Уласа Самчука, написаний 1933 року. У пропонованому дослідженні розглянуто відмінкові форми давального, знахідного, місцевого та кличного відмінків. З’ясовано, що більшість зафіксованих у романі відмінкових форм іменників є нормативними й сьогодні: закінчення давального відмінка іменників чоловічого роду -ові,-еві (-єві), які, активно витісняючи закінчення -у(-ю), все ширше проникають у систему іменників ­середнього роду; значне поширення форм родового відмінка у функції знахідного в іменниках – назвах неістот; варіантні форми ­місцевого відмінка (іменників чоловічого та середнього роду) на -у та -і в конструкціях із прийменником по; послідовне використання у звертаннях форм кличного відмінка; чергування приголосних г, к, х у місцевому та кличному відмінках. Деякі відмінкові форми іменників, спостережені в аналізованому романі, у сучасній мовній практиці вживають рідше, інші ж кваліфікують як діалектні. Зроблено висновок, що відмінкові форми іменників, ужиті в романі Уласа Самчука «Марія», відбивають граматичні норми української мови І половини ХХ ст., багато з яких упродовж наступних десятиріч було штучно наближено до норм російської мови або віднесено на периферію мовної системи через суспільно-політичну ситуацію. «Український правопис» 2019 р., повернувши до життя деякі особли­вості правопису 1928 р., поновив українську орфографічну традицію, яку виразно засвідчує творчість Уласа Самчука.
МАЄСТАТ НА КРАЮ ЧАСУ: ПРОСТІР СЛОВА УЛАСА САМЧУКА (до 120-річчя від дня народження письменника)
іменник, відмінок, відмінкова форма, відмінкове закінчення, варіантні форми, нормативні форми
ПАРЦЕЛЯЦІЯ ЯК ЗАСІБ ЕКСПРЕСИВНОГО СИНТАКСИСУ В МОВОТВОРЧОСТІ У. САМЧУКА (НА МАТЕРІАЛІ РОМАНУ-ТРИЛОГІЇ «ВОЛИНЬ»)
У статті на засадах вивчення речення як багатоаспектної синтаксичної одиниці схарактеризовано структурно-семантичні особливості парцельованих конструкцій у романі «Волинь» У. Самчука, що функціюють як самостійні синтаксично-інтонаційні структури, проте не втрачають семантичного і структурного зв’язку із базовою реченнєвою одиницею. Автор статті стилістичний ефект цих конструкцій коментує як результат зіткнення семантики синтаксичної форми з лексичною семантикою, що її наповнює, в результаті чого реченнєва одиниця в художньому мовленні якнайповніше реалізує свою багатоаспектність, пов’язану із його стильовими домінантами – образністю й експресивністю. Останні допомагають автору художнього тексту презентувати своє світобачення та ідейно-художній задум. Якщо на синтаксичному рівні парцельовані конструкції у романі «Волинь» – ефективний прийом створення експресії, то на комунікативному ці реченнєві одиниці є формою втілення складних мовленнєвих актів та дієвим засобом актуального членування висловлювання. Парцеляти – стилістично вмотивований засіб у мовотворчості У. Самчука, оскільки посутньо доповнюють, уточнюють і комунікативно увиразнюють зміст базових структур, допомагають виписати спонтанні живомовні репліки персонажів, точно відтворити їх психоемоційний стан та посилюють інформативність великого за обсягом прозового тексту, нерідко створюючи прийом синтаксичної градації. Як виразна ознака ідіостилю У. Самчука, який формують не лише суб’єктивні чинники, а й об’єктивні (загальнонаціональні), парцельовані конструкції глибоко вкорінюють у романі «Волинь» такі ментальні риси українського етносу, як релігійність, прив’язаність до землі, яка для українців завжди мала сакральне значення і була не лише умовою матеріального існування, а й внутрішньою потребою.
речення, стилістичне значення, експресивний синтаксис, парцельовані конструкції, парцелят, ідіостиль, експре­сивність, художнє мовлення
ОСОБЛИВОСТІ ЛЕКСИКО-СЕМАНТИЧНОЇ РЕПРЕЗЕНТАЦІЇ КОНЦЕПТУ ГОЛОДОМОР В ІДІОСТИЛІ УЛАСА САМЧУКА
У статті проаналізовано концепт голодомору у творчості Уласа Самчука – письменника, який правдиво відобразив картини страшної трагедії, бо не мав ілюзій щодо радянської влади. Визначено особливості лексико-семантичної репрезентації досліджуваного концепту в ідіостилі митця, що полягають у віддзеркаленні особливостей авторського світосприйняття й відображення дійсности навіть без уживання письменником однойменної лексеми «голодомор» та реалізації змістового наповнення у виокремлених лексико-семантичних групах (жахіття й страждання, хвороби й біль, політика й геноцид). Головною лексемою-вербалізатором досліджуваного концепту у творчості Уласа Самчука є лексема «голод». Однак репрезентація концепту дієсловами (заморити, виморити, катувати, голодувати), іменниками (звірства, кати, зараза, жорстокість); прикметниками (штучний, жахливий, жорстокий, нужденний, безправний), метафорами й перифразами розкриває смисловий потенціал і передає інформацію про зміст концепту голодомор як штучно створений масовий голод з метою знищення українців, геноцид української нації, державний терор голодом, але не відсутність чи нестача їжі через природні катаклізми. Актуальність дослідження полягає в тому, що розуміння змістового наповнення концепту голодомор сприяє кращому ­розумінню минулих та сучасних конфліктів, а також їхніх наслідків для людства. Правдивість відображення Уласом ­Самчуком трагедії українського народу, аналіз лексико-семантичної репрезентації досліджуваного концепту у творчості письменника ­дають змогу висвітлити різні аспекти Голодомору, охоплюючи й політичні питання, та сприяють усвідомленню причин війни росії проти України на сучасному етапі й необхідности українцям вибороти свободу, незалежність та зберегти українську націю, яку країна-терорист одвічно намагається знищити.
концепт голодомор, лексико-семантичні групи, метафори, перифрази, творчість Уласа Самчука, геноцид, штучний голод
ВЕРБАЛІЗАЦІЯ ЕКЗИСТЕНЦІЙНИХ МОТИВІВ У ПРОЗІ УЛАСА САМЧУКА
У статті проаналізовано лексико-синтаксичні особливості репрезентації мотивів самотності, смерті та смутку в романах «Марія» та «Гори говорять» Уласа Самчука. З’ясовано, що глибину й виразність аналізованих мотивів відображає не тільки багатство авторського словника, а й майстерне поєднання слів, використання художніх засобів. Провідні екзистенційні мотиви у творах письменника розкриваються як експліцитно, за допомогою лексем, що мають різну частиномовну належність, так й імпліцитно. Досліджено, що мотиви самотності, смерті та смутку виступають наскрізними художніми домінантами, які формують емоційну та змістову основу досліджуваних творів і виконують ключову функцію в репрезентації як національного трагічного досвіду, так і глибоко особистісного страждання персонажів. Для художньої реалізації зазначених мотивів автор застосовує різноманітні лексичні, синтаксичні й стилістичні засоби, за допомогою яких акцентує психологічну вразливість і внутрішню ­напругу героїв на тлі драматичних історичних подій. З’ясовано, що самотність у текстах постає не лише як фізичний стан, а як глибоко екзистенційне й психологічне переживання, тісно пов’язане з історичною катастрофою, смерть — як невідворотна межа людського буття, яка, символізуючи його завершення, водночас виявляє духовний сенс життя, а смуток – як художній засіб репрезентації індивідуального та національного болю, що органічно вплетений у тканину наративу та тісно пов’язаний із трагізмом української історії. Зазначені мотиви набувають не лише сюжетної функції, а й концептуального значення, формуючи глибинний філософсько-емоційний вимір художнього тексту.
ідіостиль, мотив, лексичні засоби, синтаксична організація
НА ПЕРЕТИНІ СЮЖЕТНИХ ДОРІГ: КРЕМЕНЕЦЬ І РІВНЕ В РОМАНІ «КУЛАК» УЛАСА САМЧУКА
Стаття присвячена аналізу міських просторів, до яких наразі зростає зацікавленість у сучасній українській гуманітаристиці, зокрема. Умови теперішніх викликів, пов’язаних із війною та досвідом екзистенційної загрози підсилюють увагу до дослідження власних міст, місць і персональної ідентичності в них. У цьому контексті творчість Уласа Самчука пропонує широкий матеріал для вивчення genius loci в літературному творі. Особливої уваги заслуговують волинські місця, котрі займають чільне місце в житті й творчості письменника. Мета статті – на матеріалі першого роману Уласа Самчука «Кулак» проаналізувати репрезентації образів міст Кременця й Рівного. У науковій розвідці використано методологію геопоетики; розроблена Кеннетом Уайтом і розвинена у працях європейських та українських дослідників, вона дозволяє виявити глибші зв’язки між простором і сюжетом твору. У дослідженні зіставлено текстові фраґменти «Кулака» з документальною прозою автора «На білому коні. На коні вороному» й романом «Юність Василя Шеремети», визначено ключове значення Кременця як головного міського простору в романі. Проаналізовано особливості зображення Кременця, як провінційного, втім багатокультурного й динамічного міста, риси якого автор передає із властивим йому реалізмом. Натомість Рівне постає як місто на перетині доріг, репрезентація якого ­значною мірою пов’язана з подієвим розвитком та темпом сюжету роману. Місто не характеризується розгорнутими топографічними описами, проте його епізодична присутність пов’язана з ключовими поворотами в житті головного героя – Лева Бойчука.
Улас Самчук, геопоетика, genius loci, ландшафт, міський простір, Кременець, Рівне
ФРОНТИР І ТРАНСФОРМАЦІЯ ГЕРОЯ В РОМАНІ УЛАСА САМЧУКА «КУДИ ТЕЧЕ ТА РІЧКА»
У статті досліджується роман Уласа Самчука «Куди тече та річка» як зразок фронтирної прози, в якій простір, ідентичність та моральна свідомість героя формуються в умовах перехідного стану. Простір Волині в романі виступає не лише ­географічною, а й символічною межею між традиційним і модерним світами. Простежено, як фронтир впливає на трансформацію героя: через мовні, моральні та просторові конфлікти, через переїзд, а також через предмети дому – піч, скриню, хату – як маркери первинної ідентичності. Розглянуто тему війни як майбутнього фронтиру, який присутній у свідомості персонажів ще до її початку. Володька змальовується як герой на межі – між селом і містом, між дитинством і дорослістю, між мовами, цінностями, системами. Особлива увага приділена внутрішньому фронтиру героя – його моральним виборам, кризі ідентичності, розчиненні зв’язку з родом. Доведено, що роман Самчука моделює не статичний образ героя, а процес становлення суб’єкта у фронтирному середовищі, що робить твір релевантним у сучасному літературознавчому дискурсі.
фронтир, трансформація героя, Самчук, Волинь, ідентичність, культурна межа, хата, війна
ДЕТЕРМІНОВАНА ЛЕКСИКА ЯК ВАЖЛИВА РИСА ІНТЕЛЕКТУАЛІЗАЦІЇ АВТОРСЬКОГО СТИЛЮ УЛАСА САМЧУКА
Статтю присвячено аналізові детермінованої лексики як важливої ознаки інтелектуалізації авторського стилю Уласа ­Самчука. Добір фактологічного матеріалу здійснено в Загальному регіонально анотованому корпусі української мови GRAC, де створено підкорпус «Самчук Улас», з якого вибрано 573 цитати з термінами «атом», «електрон», «енергія», «ембріон», ­«інфекція», «космос», «пульс», «ритм», «стратосфера» та ін. Констатовано, що письменник частотно долучає до тексту своїх художніх творів наукові терміни, які відображають особливості технічного прогресу. Найчастотнішими в нашій вибірці є терміни «атом», «енергія», «пульс», «стратосфера». Проведено семантико-стилістичний аналіз вибраних цитат, що дало змогу покласифікувати матеріали дослідження відповідно до рівнів детермінування (функційний, лексико-семантичний і семантико-стилістичний). Функційні детермінації ­позначають актуальні для того часу наукові поняття, сприяючи інтелектуалізації мовлення, виконують певні художні завдання, спричинюють покладений на них за авторським задумом стилістичний ефект. Детермінації лексико-семантичного рівня демонструють проникнення терміна в нове тематичне поле, внаслідок чого детермінована лексема поширює свою семантику. Матеріали дослідження свідчать, що розуміння термінного значення в контекстах лексико-семантичного детермінування увиразнює зміст ­повідомлення, дає змогу читачеві точніше збагнути глибоку думку автора. Семантико-стилістичні детермінації, вжиті в художніх текстах Уласа Самчука, суттєво трансформують своє лексичне значення, виступають у незвичних словосполуках, набувають нових стилістичних відтінків й створюють особливу образність вислову. Авторський стиль Уласа Самчука характеризують деякі специфічні ознаки, як-от: нагромадження в одній фразі термінів різних терміносистем у складі художніх засобів, повторення в різних контекстах тих самих словосполук: «епоха атому», «доба атому», «пульс життя», «виробити імунітет» та інших. Виявлені в аналізованому матеріалі детермінації органічно входять у художній контекст, відтворюють інтелектуальний рівень епохи і стають важливим компонентом авторського стилю Уласа Самчука.
термін, детермінування, інтелектуалізація, лексика, семантика, порівняння, метафора
ПРОСТІР ВІЙНИ В РОМАНІ УЛАСА САМЧУКА «ЧОГО НЕ ГОЇТЬ ОГОНЬ»
У статті досліджено простір війни в романі Уласа Самчука «Чого не гоїть огонь», порушено проблему становлення особистості в межових ситуаціях. Повномасштабне російське вторгнення в Україну зумовило запит на переосмислення трагічних сторінок історії в сучасному літературознавстві. У центрі уваги тексти авторів, які зберігають пам’ять про події Першої та Другої світових воєн. До письменників, основою творчості яких є питання ідентичності, укоріненості, національної культури й боротьби за вільне майбутнє українського народу, належить Улас Самчук. Мета статті – проаналізувати виміри війни в тексті Уласа Самчука «Чого не гоїть огонь», визначити особливості поетики простору Другої світової війни в романі автора. Під час дослідження використано метод геопоетичного аналізу задля аналізу топосів і їхнього впливу на тожсамість, культурно-історичний метод із метою характеристики важливих подій і явищ у часопросторовому дискурсі з врахуванням динаміки соціокультурних аспектів. У науковій студії доведено, що простір війни в романі Уласа Самчука «Чого не гоїть огонь» репрезентовано у фізичному й ідентичнісному аспектах. Фізичний вимір бойових дій охопив таку географію: Буща, Гурби, Здовбиця, Здолбунів, Костопіль, ­Мізоч, Новомалин, Острог. Наймасштабніше в тексті відтворено топоси Дерманя й Рівного. Представником виміру ідентичності в контексті війни в романі постає головний герой Яків Балаба (Троян), який пройшов шлях від гібридної тожсамості (роздвоєння між панівними на той час ідеологіями – радянською й німецькою) до чіткої української ідентичності.
гібридна ідентичність, пам’ять, топос, геопоетика, війна, простір, тожсамість
СПІВПРАЦЯ НАУКОВЦІВ КРЕМЕНЕЦЬКОЇ ОБЛАСНОЇ ГУМАНІТАРНО-ПЕДАГОГІЧНОЇ АКАДЕМІЇ ІМ. ТАРАСА ШЕВЧЕНКА ТА НАЦІОНАЛЬНОГО УНІВЕРСИТЕТУ «ОСТРОЗЬКА АКАДЕМІЯ» В ГАЛУЗІ УКРАЇНСЬКОГО САМЧУКОЗНАВСТВА
Упродовж останніх двадцяти років науковці Кременецької обласної гуманітарно-педагогічної академії ім. Тараса Шевченка та Національного університету «Острозька академія» співпрацюють у галузі українського самчукознавства. У статті хронологічно відстежена їхня участь у симпозіумах, присвячених в тому числі і видатному українському письменнику-емігранту Уласу Самчуку. Наголошено на особливій ролі у справі міжнародного співробітництва між Канадою і Україною керівника Центру канадознавства Національного університету «Острозька академія» Валерія Полковського, фахові зацікавлення якого були пов’язані в тому числі із науковцями нашої Aкадемії. Також проаналізовано хроніку участі О. Василишина, І. Комінярської, О. Пасічник та ін. у традиційних Канадських наукових читаннях. Акцентовано також на ролі проф. П. Кралюка у вивченні та популяризації Самчукової спадщини, зокрема й виданні його літературного портрета про письменника-волинянина у харківському видавництві «Фоліо». Зазначено, що за сприяння П. Кралюка там надруковано майже всі твори письменника.
література еміграції, рецепція, канадські наукові читання, симпозіум, полікультурна особистість
СУПЕРМЕН ДЛЯ БРАТІВ-ХЛІБОРОБІВ: РОМАН «КУЛАК» У. САМЧУКА ЯК ІДЕОЛОГІЧНИЙ РОМАН
У статті розглянуто роман Уласа Самчука «Кулак» як зразок ідеологічного роману, що був створений у міжвоєнний період і виявляє високий ступінь філософсько-естетичного осмислення соціальних реалій свого часу. Автор статті аналізує «Кулак» у контексті теорії ідеологічного роману Сюзан Рубін Сулейман, що дозволяє розглядати твір не лише як художню оповідь, а й як носія авторської ідеологічної програми, альтернативної до панівних у ХХ столітті політичних доктрин – комунізму, нацизму чи лібералізму. Роман У. Самчука репрезентує віру в силу особистої ініціативи, підприємництва та раціонального прагматизму, що наближає ідейне підґрунтя твору до філософії об’єктивізму Айн Ренд. Центральний персонаж твору – Лев Бойчук – постає як нетиповий для української літератури образ позитивного підприємця, який завдяки внутрішньому перетворенню, праці та рішучості долає суспільні й економічні бар’єри. У структурному плані роман поєднує риси ідеологічного роману та Bildungsroman’у, а також слідує мономіфній моделі Дж. Кемпбелла. Особливу увагу автор статті приділяє перегуку образу Бойчука з концепцією класократії В’ячеслава Липинського: Лев втілює ідеал національного аристократа, формування якого базується не на крові, а на відповідальності, підприємливості та здатності до організації. У романі вбачено не лише художню реакцію на виклики часу, але й спробу запропонувати нову ідеологічну парадигму, що могла би слугувати основою для національного відродження у ­несприятливих національно-культурних і соціально-економічних умовах. Таким чином, «Кулак» є твором, що значно виходить за межі літератури «для внутрішнього вжитку», репрезентуючи спробу включення української літератури у ширший європейський і світовий ідеологічно-художній дискурс.
ідеологічний роман, Улас Самчук, підприємництво, національна аристократія, мономіф
«ПРАЗЬКИЙ ТЕКСТ» УЛАСА САМЧУКА (НА МАТЕРІАЛІ РОМАНІВ «САБОТАЖ УВО» ТА «НА КРАЮ ЧАСУ»)
Статтю присвячено дослідженню репрезентації образу Праги у романах «Саботаж УВО» та «На краю часу» Уласа ­Самчука. Авторка проаналізувала міський простір Праги як тло для розгортання сюжетів вказаних творів, а також його роль у формуванні ідентичності персонажів, визначенні їхніх життєвих траєкторій. У статті виявлено, що празький досвід письменника мав безпосередній вплив на формування історіософських поглядів письменника, що збагатило його прозу новими ідейними та образними шарами.
Улас Самчук, вісниківство, «празький текст», художня історіософія, топос, локус
МІФ ПРО ШЕВЧЕНКА ЯК АРХЕТИП НАЦІОНАЛЬНОЇ ІДЕЇ: ПУБЛІЦИСТИКА ОЛЕНИ ПЧІЛКИ Й УЛАСА САМЧУКА
У статті йдеться про подібну за формою літературну діяльність Олени Пчілки й Уласа Самчука, присвячену особистості Шевченка. Різножанрові тексти, переважно публіцистичного характеру, використовувались письменниками в їхній активній громадській діяльності націоналістичного спрямування. Олена Пчілка вважала Шевченка націоналістом за світоглядом і обґрунтовувала це у численних промовах, доповідях, есеях, як редакторка часопису «Рідний Край» докладала зусиль до популяризації імені Шевченка. Міфізація Шевченка розпочалась ще за його життя. Образ казкового захисника гноблених, створений народом, був підданий деміфізації українською інтелігенцією кінця ХІХ – початку ХХ століття. Натомість розпочався процес творення нового романтичного міфу про Поета, вустами якого промовляє до світу українська нація. У середовищі української діаспори цей образ далі утверджувався як архетип національного генія, носія національної ідеї. Дуже активно використовував ім’я Шевченка Улас Самчук. У статті йдеться про полеміку між прихильниками різних угруповань щодо апологетики Шевченка. Пропонується теза, що міфізація Шевченка у літературній і громадській діяльності Олени Пчілки та Уласа Самчука зрештою виявилась необхідною для об’єднання українців, для розбудови української ідентичності. Попри всі політичні розбіжності, Шевченко саме в іпостасі архетипного Поета був дороговказом у формуванні українців як потужної самосвідомої нації. Численні збіги у ставленні до Шевченка між Оленою Пчілкою та Уласом Самчуком дають підстави для теоретичного узагальнення процесу міфізації й демізації історичних осіб.
міф, міфізація, демізація, романтизм, Герой, Поет
ЛЮДИНА В УМОВАХ ОКУПАЦІЇ: ЕКЗИСТЕНЦІЙНІ ВИМІРИ В П’ЄСАХ УЛАСА САМЧУКА ТА ІГОРЯ КОСТЕЦЬКОГО
У статті проаналізовано драматургічні стратегії осмислення досвіду окупації в п’єсах українських письменників-емігрантів середини ХХ століття – Уласа Самчука («Шумлять жорна») та Ігоря Костецького («Близнята ще зустрінуться»). Аналіз здійснено у контексті сучасної критичної думки про простір окупації як багатоаспектний феномен, що охоплює фізичну руйнацію, психологічну травму, трансформацію ідентичності та моральний вибір у граничних обставинах. У фокусі дослідження – порівняльна характеристика художніх рішень, особливостей просторової організації, етичних моделей поведінки персонажів, а ­також гендерної перспективи в умовах тотального насильства. Доведено, що Улас Самчук дотримується реалістичної парадигми з акцентом на конкретний історичний час і простір, тоді як Ігор Костецький пропонує модерністську естетику театру абсурду та метадраматичних прийомів. Обидва тексти демонструють високу експресивну напругу між мовчанням і дією, між особистою ідеєю та колективною відповідальністю, ставлячи під сумнів можливість однозначного морального вибору в умовах окупації. Особливу увагу приділено аналізу жіночих персонажів як носіїв альтернативного способу опору, здатного до амбівалентності, компромісу й збереження людського обличчя в дегуманізованому просторі. Показано, що обидві п’єси створюють художній простір, у якому смерть, любов, пам’ять і політика взаємодіють у напрузі екзистенційного випробування.
українська драматургія, література діаспори, окупація, екзистенційна ситуація, Улас Самчук, Ігор ­Костецький, національна ідентичність, жінка в окупації, екзистенційна ситуація, простір, метатеатральність
МЕЖОВІСТЬ І ХИТКІСТЬ БУТТЯ В П’ЄСІ УЛАСА САМЧУКА «ШУМЛЯТЬ ЖОРНА»: РЕЦЕПЦІЯ В ЧАСИ ПОВНОМАСШТАБНОГО ВТОРГНЕННЯ
Стаття присвячена аналізу прикметних ознак способу буття головних дійових осіб п’єси Уласа Самчука «Шумлять жорна». Теоретичними засадами студії обрані праці Карла Ясперса «Психологія світоглядів» та Леонідаса Донскіса «Сучасність у кризі. Діалог про культуру причетності». «Повільне» перепрочитання художнього твору зумовило дослідницьку увагу до інтер’єру, ­зауваження щодо якого подано драматургом у авторських поясненнях, опису зовнішності – у ремарках, світоглядних установок, що поступово розкриваються в діалогах. Уже в першій дії письменником закцентовано увагу на страхові як тому емоційному процесі, що руйнує сталість буття, спричинює розхристаність дійсності кожної окремої дійової особи. На противагу тим, кого можна легко «спровокувати, розбити, розколоти, спаралізувати», Улас Самчук змальовує цілісну особистість, яка розкрита ­через образ Андрія Михайлюка. Цілісність особистості прямо корелює зі збереженою ідентичністю, що постає в п’єсі як «режим пам’яті» (Л. Донскіс) не лише власного минулого, а минулого кількох поколінь своєї нації. Саме це відчуття причетності дає силу протистояти намірам «стерти з лиця планети» націю. Зло в п’єсі – підступна сила, до якої належать як більшовики, так і німці, тобто будь-які прояви тоталітарної влади. Дух боротьби зі злом розкритий у кількох площинах: прямолінійно через образи партизан та селян, що користуються жорнами, а також через образ суду, де важливим лишається збереження твердості. Задля емоційного впливу на глядачів репліка, що містить розв’язку ідейного конфлікту п’єси, лунає в тиші, а реципієнт може лише чути голос головної дійової особи.
Улас Самчук, драма, п’єса, буття, ідентичність, межовість, хиткість, світоглядні установки, граничні ­ситуації
ЕВОЛЮЦІЯ ТАБУЙОВАНОЇ ЛЕКСИКИ В СУЧАСНІЙ АНГЛІЙСЬКІЙ МОВІ: ЛІНГВАЛЬНІ ТА СОЦІАЛЬНІ ЧИННИКИ
У статті досліджується еволюція табуйованої лексики в сучасній англійській мові в контексті лінгвістичних, соціальних та ідеологічних трансформацій XXI століття. Аналізується два протилежні, але взаємопов’язані процеси: табуїзація раніше нейтральних слів унаслідок посилення культурної чутливості та поступова легітимація колись заборонених мовних одиниць у публічному дискурсі. Описано традиційні сфери мовного табу – сексуальність, фізіологічні процеси, смерть, релігія – а також нові сфери, що набувають табуйованого характеру: їжа, запахи та фонетичні асоціації. Особливий акцент зроблено на комунікативних функціях табуйованої лексики, значущість яких неухильно зростає на сучасному етапі розвитку мовознавства. У сучасній англійській мові табуїзми здатні виражати емоції, підкреслювати групову ідентичність, слугувати засобом протесту чи іронічного висловлення, а також виконувати функцію мовних інтенсифікаторів. Розглянуто континуум між ортофемізмами, евфемізмами та дисфемізмами, а також механізми граматикалізації, що дозволяють окремим табуїзмам інтегруватися в повсякденне й цифрове мовлення. Ілюстративним матеріалом слугують приклади з медіа, попкультури та живої мови. Досліджуються соціально-прагматичні чинники, що визначають ступінь прийнятності табуйованої лексики в різних комунікативних контекстах. Проаналізовано роль евфемізмів як засобу уникнення чутливих тем – як традиційних (тілесність, сексуальність), так і відносно нових, зокрема пов’язаних із харчуванням або неприємними запахами. Окрему увагу приділено процесам, унаслідок яких окремі слова поступово втрачають шокову силу та набувають нейтральнішого забарвлення. Аналізується, як табу-лексика віддзеркалює зміну соціальних норм і цінностей. Наголошується на потребі міждисциплінарного підходу до розуміння мовних табу в умовах інклюзивності, соціальної чутливості та зміни етичних стандартів.
МОВНІ СИСТЕМИ: ПРОБЛЕМИ РОЗВИТКУ ТА ФУНКЦІОНУВАННЯ В ПОЛІЕТНІЧНОМУ ТА ПОЛІКУЛЬТУ
табу, евфемізм, дисфемізм, табуїзація, легітимація, мовна норма, соціолінгвістика
ФОРМУВАННЯ НАВИЧОК НАУКОВО-ПРОФЕСІЙНОЇ КОМУНІКАЦІЇ АНГЛІЙСЬКОЮ МОВОЮ У ЗДОБУВАЧІВ ВИЩОЇ ОСВІТИ
Стаття присвячена вивченню особливостей формування навичок науково-професійної комунікації англійською мовою у студентів закладів вищої освіти. Підкреслено актуальність досліджуваної проблеми в умовах сучасної інтеграції української освіти до міжнародного освітнього та наукового співробітництва. Здійснено огляд останніх праць українських і закордонних науковців, що є дотичними до питань дослідження. Окреслено теоретичні засади науково-професійної комунікації. Розкрито значення ­англійської мови як інструменту науково-професійної діяльності. Розглянуто актуальні методичні підходи до формування ­навичок досліджуваної категорії взаємодії. Комунікативний підхід визначено провідним у концепції сучасного мовного навчання. ­Встановлено, що реалізація цього підходу передбачає використання автентичних матеріалів, інтерактивних інструментів, а також моделювання професійних ситуацій. Ефективним засобом формування навичок науково-професійної комунікації визначено предметно-мовне інтегроване навчання, під час якого відбувається одночасне формування як мовної, так і фахової компетентності. Підкреслено актуальність проєктної методики, що дозволяє інтегрувати фахові знання з іншомовною практикою шляхом виконання студентами комунікативно спрямованих міждисциплінарних проєктів, орієнтованих на розв’язання науково-­професійних завдань. Наголошено на ефективності кейс-методу, який передбачає вирішення реалістичних проблемних ситуацій англійською мовою, що моделюють типові завдання в академічному або професійному середовищі. Розглянуто практичні аспекти реалізації концепції формування навичок науково-професійної комунікації англійською мовою, серед яких зазначено цифрові джерела (онлайн-платформи, навчальні ресурси). Окреслено подальші перспективи вивчення досліджуваної проблематики, а саме: емпіричне дослідження в межах конкретного методичного підходу щодо формування навичок науково-професійної комунікації англійською мовою у здобувачів вищої освіти.
СУЧАСНІ ПІДХОДИ ТА ІННОВАЦІЙНІ ТЕХНОЛОГІЇ ФОРМУВАННЯ ІНШОМОВНОЇ КОМУНІКАТИВНОЇ К
науково-професійна комунікація, навички, методичний підхід, компетентність
ПЕРЕВАГИ ДІЯЛЬНІСНОГО ПІДХОДУ ДЛЯ ФОРМУВАННЯ КЛЮЧОВИХ КОМПЕТЕНЦІЙ ЗДОБУВАЧІВ ОСВІТИ ХХI СТОЛІТТЯ
Статтю присвячено дослідженню діяльнісного підходу як інноваційної альтернативи традиційним методам навчання у контексті формування ключових компетенцій учнів XXI століття. У роботі визначено основні характеристики, принципи та переваги діяльнісної методології, а також здійснено комплексний порівняльний аналіз з традиційною освітньою моделлю. Окреслено суть діяльнісного підходу, що полягає у залученні учнів до активного конструювання знань через практичну діяльність, дослідження та розв’язання реальних проблем замість пасивного отримання готової інформації. Визначено важливість трансформації педагогічної ролі у рамках діяльнісного підходу, де вчитель виступає фасилітатором навчального процесу, створюючи умови для розвитку пізнавальної ініціативи та автономності учнів. Важливо, що впровадженні діяльнісної методики рекомендовано враховувати наявні ресурси, особливості роботи викладачів та забезпечувати інтеграцію різних дисциплін навколо реальних контекстів і проєктів. Здійснено системний порівняльний аналіз діяльнісного та традиційного підходів за ключовими параметрами: змістом ­навчальних предметів, освітніми цілями, розподілом ресурсів, методами навчання та системою оцінювання. Найбільш вагомою відмінністю є зміщення акценту з керованої педагогом діяльності на активну участь учнів у власному навчальному процесі через автентичні проєкти та експериментальне навчання. Проаналізовано результативність обох підходів та продемонстровано, що діяльнісна методика забезпечує підвищення ­академічної успішності, покращення мотивації до навчання, формування тривалого запам’ятовування інформації та розвиток компетенцій, необхідних для функціонування у сучасному динамічному світі. Діяльнісний підхід вирізняється орієнтацією на формування цифрової грамотності, адаптивності та здатності до самостійного навчання впродовж життя. Отже, діяльнісна методологія, попри виклики у впровадженні, демонструє значні переваги порівняно з традиційними освітніми­ практиками, ефективно готуючи учнів до реалій XXI століття через розвиток критичного мислення, творчих здібностей та практичних компетенцій, що становить основу сучасної освітньої парадигми.
навчальний процес, традиційне навчання, діяльнісний підхід, стратегії навчання, результати навчання
ТЕОРЕТИЧНІ ОСНОВИ НАВЧАННЯ КРИТИЧНОГО МИСЛЕННЯ
У статті розглядається інтеграція критичного мислення (КМ) у вивченні іноземної мови, підкреслюється його значення для підвищення когнітивних та комунікативних компетенцій учнів. Згідно з поширеною думкою, КМ можна визначити як здатність аналізувати, оцінювати та синтезувати інформацію, використовуючи незалежні та рефлексивні процеси мислення. У контексті вивчення мови КМ сприяє кращому розумінню та ефективній комунікації. Автори виділяють різні стратегії для розвитку навичок КМ у учнів, такі як завдання на вирішення проблем, дебати, рольові ігри та рефлексійні вправи в навчальній програмі. Особлива увага приділяється ролі КМ в автономному навчанні, яке забезпечує адаптивність учнів в інформаційну епоху. Крім того, автори обговорюють важливість методів оцінювання, що сприяють розвитку КМ, віддаючи перевагу відкритим питанням і проектам над стандартизованими тестами з множинним вибором. Такі оцінки надають студентам можливість продемонструвати свої аналітичні здібності та застосувати мовні навички у значущий спосіб. Це дослідження показує, що застосування критичного мислення в класах з вивчення мов допомагає покращити академічну успішність. Студенти з добре розвиненими навичками критичного мислення краще підготовлені до роботи зі складною інформацією, адаптації до різноманітних комунікативних контекстів та активної участі в процесі навчання. У дослідженні доводиться, що інтеграція критичного мислення в мовне навчання є необхідною для виховання вправних та вдумливих комунікаторів у сучасному інформаційному суспільстві.
критичне мислення, самостійне навчання, рефлексивні процеси мислення
ЕТНОКУЛЬТУРНИЙ КОНЦЕПТ «ЛЕЛЕКА»: ОСОБЛИВОСТІ ВИВЧЕННЯ В ІНШОМОВНІЙ АВДИТОРІЇ
У статті описано методику вивчення концепту «лелека» на заняттях з української мови як іноземної (УМІ). Актуальність дослідження зумовлена потребою прикладних досліджень, присвячених орнітологічним концептам, у площині лінгводидактики, зокрема в аспекті навчання УМІ. Зосереджено увагу саме на концепті «лелека», оскільки він, як показує аналіз низки мовознавчих досліджень, має великий ­соціокультурний потенціал. Цей концепт асоціюється в українській культурі з такими поняттями, як дім, родина, материнство, народженням дитини, що є дуже цінними для людини. Окрім того, образ лелеки викликає в реципієнтів позитивні або нейтральні реакції. Ці характеристики концепту враховані як важливі у процесі підготовки навчальних матеріалів для носіїв інших культур. З’ясовано, що ознайомлення іншомовців з інформацією про представників дикої фауни рекомендовано розпочинати на середньому рівні першого ступеня (В1). Розроблено та описано методичну модель вивчення концепту «лелека». Вона включає різностильові тексти про лелеку, призначені для читання; завдання, спрямовані на розуміння змісту цих текстових матеріалів, і вправи на розвиток комунікативної компетентності. Окрім того, на вдосконалення навичок авдіювання запропоновано пісню «Лелеченьки» (слова Дмитра Павличка, музика ­Олександра Білаша) у виконанні народної артистки України Ніни Матвієнко. Акцентовано увагу на проблемних фрагментах пісен­ного тексту, що можуть викликати запитання в іншомовців. Подано завдання, які допоможуть уникнути нерозуміння змісту.­ Зроблено висновки, що опрацювання запропонованих навчальних матеріалів розширить уявлення іншомовців про представників дикої фауни, сприятиме поглибленню фонових знань про культуру країни, мову якої вони вивчають, і розвитку соціокультурної та комунікативної компетентностей.
українська мова як іноземна, лінгводидактика, концепт «лелека», соціокультурний потенціал, Дмитро ­Павличко, пісня «Лелеченьки»
КАЛЬКУВАННЯ ЯК СПОСІБ ЛЕКСИЧНОЇ ТРАНСФОРМАЦІЇ ПРИ ПЕРЕКЛАДІ МЕДИЧНИХ ТЕРМІНІВ З ТУРЕЦЬКОЇ НА УКРАЇНСЬКУ МОВУ
У цій роботі розглядається калькування як спосіб лексичної трансформації при перекладі медичних термінів з турецької мови на українську. Метою дослідження є виявлення особливостей і закономірностей використання калькування в процесі перекладу спеціалізованої лексики, а також аналіз впливу цього явища на якість та точність перекладу. У фокусі опиняється міжмовна інтерференція та проблема збереження семантичної точності при адаптації термінів у медичному дискурсі. Методологічну основу дослідження становлять порівняльно-аналітичний метод, елементний аналіз термінологічних одиниць та контекстуальний аналіз перекладених фрагментів. Було досліджено корпус автентичних медичних текстів турецькою ­мовою, а також їхні українські переклади, що дозволило виокремити типові моделі калькування та класифікувати їх за структурними і семантичними ознаками. Результати дослідження демонструють, що калькування є поширеним прийомом перекладу, який сприяє збереженню термінологічної точності, однак за певних умов може призводити до утворення нефункціональних або малозрозумілих одиниць у мові перекладу. Практичне значення роботи полягає у можливості застосування її висновків у навчанні перекладачів та у створенні глосаріїв медичних термінів. Перспективним напрямом подальших досліджень є зіставлення калькування з іншими видами лексичних трансформацій у медичному перекладі, а також вивчення впливу мовної політики на формування термінології.
медицина, калькування, термінологія, медична лексика, термінотворення, спосіб
НАЦІОНАЛЬНО-КУЛЬТУРНІ ЧИННИКИ ТА ЇХ ОСОБЛИВОСТІ ВПЛИВУ НА ПРОЦЕСИ МІЖКУЛЬТУРНОГО СПІЛКУВАННЯ
Зазначено, що у процесі міжкультурного спілкування особистість спілкується за допомогою мови, як найдосконалішого ­засобу спілкування, через який пізнається світ, що мова є дзеркалом національної культури, тому так важлива її національно-культурна семантика, яка відображає характерні риси нації, її фольклор, особистості побуту, звичаїв та історії. Визначено, що при взаємодії мови і культури, формується постійний процес появи та утворення фразеологічних одиниць, які не тільки урізноманітнюють, збагачують, забарвлюють мовлення, точно відтворюють відображення предметів, понять, явищ, культури, суспільно-історичних особливостей народу, а і є ключовим засобом подальшого пізнання мови та підвищенням рівня культури спілкування. Звернуто увагу на те, що процес міжкультурного спілкування є результатом взаємодії мови і культури між представниками різних національностей й мов, та наголошується на необхідності врахування психічних, антропометричних особливостях людини, а також на економічні, соціальні особливості, які впливають на мовленнєве спілкування. Встановлено, що сьогодні в процесі міжкультурного спілкування особистість прагне використовувати передову інноваційну форму для формування міжкультурної компетентності та необхідних знань про різні народи, культури, а також встановлення комфортних умов в різних сферах й ситуаціях. Аналіз досліджень вітчизняних та зарубіжних вчених з теорії й практики лінгвістичних дисциплін з’ясував, що більшість ­дослідників визначають, що в центрі уваги міжкультурного спілкування завжди перебуває мова, в якій віддзеркалюються ключові особливості людини та всієї національно-культурної спільноти. Зроблено висновки та надано напрями подальшого розвитку цього дослідження.
мова, особистість, національно-культурні чинники міжкультурне спілкування, культура мовлення, засоби спілкування
ЗАСОБИ СТВОРЕННЯ ІРОНІЇ В СКЕТЧАХ КОЛЮША ПРО ВАДИ СУСПІЛЬСТВА (НА ОСНОВІ СКЕТЧУ «LES FLICS»)
У статті досліджено іронію як складний лінгвістичний та прагматичний феномен, що виконує важливу роль у створенні сатиричного ефекту в жанрі скетчу. Об’єктом аналізу є скетч французького коміка Колюша «Les Flics», у якому іронія використовується як інструмент соціальної критики, зокрема висміювання недоліків поліцейської інституції. Виявлено основні лінгвістичні, стилістичні та прагматичні засоби створення іронії. Доведено, що центральною мовленнєвою стратегією, що формує критичне ставлення до поліцейської системи, є навмисне провокування аудиторії та акцентування на абсурдності зображуваних реалій. Комічний ефект виникає з контрасту між соціально очікуваними нормами поведінки (зокрема мовленнєвої) та реальністю, яку репрезентує персонаж-оповідач. Проаналізовано як стилістичні прийоми, такі як антифразис, метафора, метонімія, гротеск, сарказм, а також лінгвістичні засоби – використання розмовного регістру, жаргону та порушення мовних норм – створюють відчуття глибокої мовної і соціальної девіації поліцейського. Стаття опирається на сучасні лінгвістичні теорії, зокрема прагматику, теорію мовленнєвих актів, теорію поліфонії та теорію релевантності. В ході дослідження з’ясовано, що іронія у скетчі є інсценізованою і ситуаційною, а її комічний ефект досягається через конфлікт між очікуваним і фактичним. Особливу увагу приділено імпліцитності, поліфонії висловлювання та сатиричній стратегії персонажа-оповідача. Дослідження демонструє, що іронія не лише підсилює естетичний ефект тексту, а й виконує критичну соціальну функцію, формуючи дискурс спротиву. У роботі окреслено перспективи подальшого аналізу інших скетчів Колюша в контексті мовленнєвої критики суспільства.
іронія, іронічний дискурс, аналіз скетча, стилістичні і прагматичні засоби іронії, Колюш
СЕСТРИНСТВО ЯК ПРОСТІР ФОРМУВАННЯ ЖІНОЧОЇ ІДЕНТИЧНОСТІ (НА МАТЕРІАЛІ ОПОВІДАННЯ Ґ. КІРБІ «ІНІШМОР»)
У статті проаналізовано образ сестринства як простір формування жіночої ідентичності на матеріалі оповідання Ґвен Ерін Кірбі «Інішмор». Дослідження актуалізує особливості репрезентації жіночої ідентичності в контексті сучасної жіночої літератури, притаманну їй проблематику, специфіку моделювання художнього світу з позицій «жіночого письма». Визначено, що усвідомлення себе як особистості глибоко пов’язане зі спогадами та пам’яттю, що стають своєрідним проявом жіночої ідентичності, її складовими. З’ясовано, що прозі Кірбі властива оповідна структура, яка характеризується нелінійністю, флешбеками минулого, що дозволяє створити багатогранний образ головної героїні. Образ батька пов’язаний з дитячими конфліктами як символ мовчазної влади, байдужого авторитету. Його позиція стала моделлю внутрішнього замовчування, яка притаманна сестрам: мовчання замість прямої конфронтації, недоречні жарти та висміювання замість відвертої розмови. Описано психоемоційний механізм ототожнення з молодшою сестрою, що підтверджує думку про те, що сестринська любов стає проєкцією власних очікувань на об’єкт впливу. Визначено, що простір подорожі на острів Інішмор постає як метафора трансформації, в якій героїні намагаються переосмислити свої ролі, розширити межі власної суб’єктності. Застосовуючи феміністичний підхід до аналізу тексту, окреслено, як жіночий досвід, травма та пам’ять взаємодіють у процесі самопізнання. Сестринство в оповіданні осмислюється як унікальний емоційно-психологічний простір, що водночас постає джерелом сили, так і призводить до взаємозалежності. Особливості наративної структури та проблематики оповідання засвідчують його феміністичну природу.
сестринство, жіноча ідентичність, відчуженість, ототожнення, емоційна взаємозалежність
СИНТАГМАТИЧНІ ВІДНОШЕННЯ ЛЕКСЕМ РІШЕННЯ ТА DECISION: КОРПУСНИЙ АНАЛІЗ
Ця стаття присвячена проведенню зіставного аналізу того, як українська лексема РІШЕННЯ та її англійський відповідник DECISION функціонують у синтагматичних зв’язках. Метою дослідження було не просто виявити, чи існують спільні та відмінні риси у сполучуваності з різними частинами мов, а й проаналізувати, як саме ці лексеми використовуються у різноманітних контекстах української, британської та американської англійської мов. Такий підхід дозволяє виявити нюанси, що є важливими для перекладу та ефективного вивчення мови. У цій науковій розвідці детально проаналізовано синтаксичні зв’язки слів РІШЕННЯ та DECISION, спираючись на дані з великих мовних корпусів. Для української мови було використано корпус Ukrainian Web 2022, а для англійської – COCA (Corpus of Contemporary American English) та BNC (British National Corpus). Це дозволило охопити значні обсяги текстового матеріалу, що забезпечує високу достовірність отриманих результатів. Основна увага була приділена частотності та типології сполучуваності лексем РІШЕННЯ та DECISION з прикметниками, дієсловами та іменниками. Це дозволило виявити найпоширеніші та характерні моделі їхнього вживання. Результати проведеного аналізу чітко показують, що обидві лексеми демонструють високий ступінь сполучуваності з різними частинами мови. Це підкреслює їхню фундаментальну роль у процесі формування смислових конструкцій та здійсненні комунікативних актів. Водночас було виявлено виразні відмінності у частоті та стилістичних преференціях конкретних словосполучень. Ці розбіжності пояснено не лише граматичними та лексичними особливостями відповідних мов, але й впливом культурно-мовних традицій. Отримані дані мають значне теоретичне та прикладне значення, оскільки вони сприяють глибшому розумінню лексичної семантики і є цінним внеском у розвиток теорії перекладу та методики викладання іноземних мов. Подальші дослідження можуть зосереджуватися на розширенні мовного матеріалу, залученні додаткових корпусів і мов, а також на глибшому аналізі культурного впливу на синтагматичні зв’язки.
ФОНЕТИЧНА, ЛЕКСИЧНА ТА ГРАМАТИЧНА СИСТЕМИ МОВИ ТА МЕТОДИ ЇХ ДОСЛІДЖЕНЬ
синтагматичні зв’язки, лексема, РІШЕННЯ, DECISION, зіставний аналіз
МЕТОДОЛОГІЧНІ АСПЕКТИ НАВЧАННЯ ГРАМАТИКИ СТУДЕНТІВ 1-2 КУРСІВ З ДРУГОЇ ІНОЗЕМНОЇ МОВИ (НІМЕЦЬКОЇ) ПО ПІДРУЧНИКУ «SPEKTRUM A1»
У статті розглядаються методичні аспекти навчання граматики студентів 1-2 курсів, які вивчають німецьку мову як другу іноземну. Розглядаються ефективні методи навчання граматичних структур, зокрема комунікативний метод, який сприяє інтеграції граматики в усне та писемне мовлення. Особлива увага приділяється поєднанню теоретичного матеріалу з практичними вправами, які дозволяють студентам закріпити отримані знання в реальних мовних ситуаціях. Проаналізовано роль вправ в автоматизації граматичної структури, аудіовізуальних засобів у навчальному процесі та ­можливості самостійної роботи студентів для поглиблення їхньої мовної компетенції. Визначено основні труднощі у вивченні граматики та запропоновано шляхи їх подолання. Ефективне викладання граматики передбачає не лише пояснення правил, а й активне використання їх у мовленні, що сприяє кращому розумінню та засвоєнню німецької мови.
навчання граматики, німецька мова, друга іноземна мова, комунікативний метод, мовна компетенція
СУЧАСНА ВІЙСЬКОВА ТЕРМІНОЛОГІЯ ЧЕРЕЗ ПРИЗМУ ПЕРЕКЛАДУ
Сучасні воєнні конфлікти, загальносвітові загрози і небезпеки, виклики усталеному світовому устрою, удосконалення способів ведення війни спонукають до інтенсифікації міжнародної комунікації та обміну інформацією на рівні військових відомств й особового складу. Результатом такої комунікації є створення і розвиток новітньої військової термінології, алгоритми її удосконалення, зрозумілості та коректності при перекладі. Термінологія – не статична система, вона постійно розвивається разом із розвитком технологій та наукових знань. Це особливо важливо враховувати під час перекладу новітніх термінів у військовій галузі, де кожен новий винахід або технологія потребують введення нових термінів або перегляду старих. Зміни у військовій сфері і технічний прогрес призводять до зростання кількості нових термінів та, відповідно, труднощів у їх перекладі, але разом із тим спостерігаються семантичні зміни як от розширення чи зміна значення існуючих термінів. На сучасному етапі натовізації української військової термінології важливе значення має уніфікація термінів та пошук точного відповідника у мові перекладу. Структурний аналіз військової терміносистеми свідчить про її поділ на однослівну й багатокомпонентну. Аналітичні терміни становлять більшість і виявляють стійку тенденцію до зростання їхньої кількості. Найпродуктивнішими є дво-, три- й чотирислівні одиниці, а також різноманітні типи усічень, зокрема абревіатур та акронімів. Вибір методу перекладу залежить від кількох чинників, таких, як контекст, цільова аудиторія, специфіка терміну, його усталеність у мові та зовнішні аспекти культури. Дослівний переклад є найкращим варіантом для відображення технічних термінів, коли необхідно дотримуватися точності та чіткості. Адаптація релевантніша для нових термінів або тих, що мають культурну специфіку та контекстуальну залежність. До транскрипції, зазвичай, вдаються, коли термін є власною назвою або коли його звучання має значення. Особливі труднощі становить переклад абревіатур та акроніми, значення і переклад яких визначається контекстом та організаційною приналежністю.
військова термінологія, структура та семантика, способи перекладу, коректність перекладу, контекст
СУБМІСИВНІСТЬ: ВІД ПСИХОЛОГІЇ ПОВЕДІНКИ ДО ЛІНГВІСТИЧНОЇ РЕПРЕЗЕНТАЦІЇ
У статті досліджується субмісивність як одна з ключових моделей людської поведінки і соціальної взаємодії, що впливає як на індивідуальний, так і на колективний рівень функціонування особистості. Субмісивність трактується як інгерентно властива людині риса, а також як набір соціальних захисних стратегій, які вказують на те, що особа відмовляється від влади, статусу, ­автономії чи контролю. Мета статті – виявлення та аналіз лінгвістичних засобів, за допомогою яких виражається субмісивність, а також вивчення впливу психологічних і соціальних чинників на формування субмісивної поведінки в контексті міжособистісної взаємодії. У психологічному контексті субмісивна особистість розглядається як складний результат взаємодії між різними ­факторами, включаючи інгерентні риси, соціальне оточення та особистий досвід індивіда. Доведено, що формування субмісивної особистості відбувається під впливом професійних, соціальних та культурних чинників, що відображають глибоко вкорінені суспільні норми та цінності. Субмісивна поведінка є типовою для соціумів, де існує чітка ієрархія, або де підтримуються традиційні гендерні ролі. Проаналізовані джерела ілюстративного матеріалу демонструють, як субмісивність реалізується через різноманітні ­лексичні, синтаксичні та стилістичні засоби, зокрема риторичні запитання, м’які імперативи, негативні конструкції тощо. Контекст невизначеності, зовнішнього тиску, емоційної напруги впливає на мовну поведінку персонажів, змушуючи їх адаптуватися до ситуації через уникнення конфронтації, зниження категоричності висловлювань і створення довірливого тону. Усі ці ­елементи спільно формують багатогранний образ субмісивної особистості, яка діє в рамках обмежень, накладених як внутрішніми почуттями, так і зовнішніми обставинами.
субмісивність, субмісивна поведінка, покора, лексичні, синтаксичні і стилістичні засоби
ЛІНГВІСТИЧНІ ЗАСОБИ ФОРМУВАННЯ ІМІДЖУ ЗАКЛАДІВ ВИЩОЇ ОСВІТИ У ЦИФРОВОМУ ПРОСТОРІ
Стаття присвячена лінгвістичному аналізу способів репрезентації ЗВО у цифровому середовищі на прикладі функціонування лексеми university у текстах розділу About офіційних вебсайтів провідних британських і американських закладів вищої освіти. Актуальність дослідження зумовлена зростанням ролі інтернет-дискурсу у формуванні інституційного іміджу, активізацією онлайн-комунікації між університетами та їхньою цільовою аудиторією, а також необхідністю вивчення мовних засобів самопрезентації у публічному просторі. Мета дослідження полягає у виявленні значеннєвих трансформацій лексеми university в англомовному інтернет-дискурсі та встановленні її ролі як інструмента іміджевого позиціонування університету. Для досягнення мети було проаналізовано словникові дефініції досліджуваної лексеми, контексти її функціонування у Британському національному корпусі та текстах вкладки About на вебресурсах Оксфорду, Кембриджу, Імперського коледжу Лондона, Гарварду, Єлю, Принстону та Массачусетського технологічного інституту. У результаті встановлено, що в сучасному цифровому середовищі лексема university не обмежується традиційним значенням закладу, що здійснює викладацьку й наукову діяльність, а розширює своє значення, охоплюючи такі концепти, як глобальна місія, інноваційність, інклюзивність, соціальна відповідальність, лідерство, міжкультурна співпраця, сталість, розвиток економіки. Аналіз показує, що університети активно використовують сторінку About як засіб комунікації зі стейкхолдерами, демонструючи цінності, академічні досягнення, стратегічні цілі та конкурентні переваги. Розвідка здійснена з опорою на поняття макро- і мікроструктури вебсайту, а також із використанням інтерпретаційного методу аналізу. Отримані результати свідчать про формування нового іміджевого дискурсу, у якому університет постає не лише як освітня установа, а як активний суб’єкт трансформації сучасного світу.
університет, імідж ЗВО, цифровий дискурс, офіційний вебсайт, самопрезентація, лексема university
ЛІНГВОКОГНІТИВНІ ОСОБЛИВОСТІ РЕПРЕЗЕНТАЦІЇ МАЙБУТНЬОГО В ІНТЕРВ’Ю ВІЙСЬКОВИХ 2024–2025 РОКІВ: КОНЦЕПТУАЛЬНИЙ АНАЛІЗ
У статті розглянуто лінгвокогнітивні особливості репрезентації майбутнього в інтерв’ю українських військових 2024–2025 років. Дослідження базовано на концептуальному аналізі вербальних стратегій, що використовуються військовими для опису майбутнього. Дискурс інтерв’ю військових став механізмом фіксації суспільних очікувань і цінностей, а також важливим ресурсом для вивчення ментальних структур, які формуються у кризовій ситуації. Аналіз інтерв’ю дозволив виокремити п’ять різних концептів: «поразка», «перемога як збереження держави», «невизначеність», «боротьба» та «перемога як комплексна мета». Виявлено полівекторність бачень, зокрема домінування концептів боротьби, перемоги, свободи, а також невизначеності. Кожен із них простежено як результат процесу концептуалізації, що відображає індивідуальну та колективну картину світу військових. Визначено, що ці концепти формують уявлення про майбутнє не лише на рівні особистого досвіду, а й крізь призму національного дискурсу, впливаючи на суспільні наративи, моральну стійкість та стратегічне мислення. Запропоновано типологію концептів майбутнього у воєнному дискурсі та їхній зв’язок із когнітивними моделями сприйняття часу і простору в умовах війни.
воєнний дискурс, концепт, концептосфера майбутнього, лінгвокогнітивні моделі, концептуальний аналіз, інтерв’ю, стратегічне бачення
МОВНА РЕПРЕЗЕНТАЦІЯ КОНЦЕПТУ «ВОЇН» У СУЧАСНІЙ УКРАЇНСЬКІЙ МАСМЕДІЙНІЙ КАРТИНІ СВІТУ
Стаття присвячена аналізу концепту воїн у сучасному українському масмедійному дискурсі в умовах повномасштабної ­російсько-української війни, що триває з 2022 року. Вивчення лінгвокультурних концептів у контексті актуальних суспільно-­політичних подій дозволяє дослідити особливості національної мовної картини світу, зокрема специфіку ментальності українського народу та трансформації ціннісних орієнтирів. У межах дослідження окреслено теоретичні засади концептології як галузі когнітивної лінгвістики, визначено ­термінологічний апарат та описано зв’язок між мовою, культурою й національною ідентичністю. Концепт воїн розглянуто як складову української концептосфери, що в сучасних умовах набуває підвищеної культурної, моральної та символічної значущості. Акцент зроблено на його номінативному, конотативному, семантичному та ідеологічному наповненні. Особливу увагу зосереджено на аналізі профілізації концепту у сучасних ЗМІ, де він реалізується як позитивно маркований елемент дискурсу – через лексеми герой, захисник, патріот, кіборг, козак. Досліджено динаміку зміни риторики масмедіа, що відбувається під впливом соціальної дійсності та воєнних обставин. Репрезентація воїна в медійному просторі засвідчує формування колективного образу мужнього, морально стійкого й відданого борця за свободу. У статті охарактеризовано номінативне поле концепту воїн, розкрито механізми його мовної реалізації в різних типах ­дискурсу – новинному, художньому, публіцистичному, соціальному. Доведено, що концепт воїн є ціннісним центром сучасної української лінгвокультури. Результати дослідження можуть бути використані в подальшому аналізі мілітарної термінології, вивченні міжмовної ­концептуальної картини світу, а також у практиці лінгвокультурологічної експертизи медіатекстів.
концепт, воїн, концептосфера, мовна картина світу, когнітивна лінгвістика, масмедійний дискурс, лінгвокультурологія, національна ідентичність, профілізація концепту, номінативне поле